Михаил Лермонтов
Размисъл

Превод от руски: Елисавета Багряна, —

chitanka.info

Аз мисля натъжен за нашто поколение.

Над бъдните му дни е пустош без зари,

а то — под бремето на знания, съмнения,

в бездейност, ще се рано състари.

От люлка още ние сме дарени

от нашите бащи с ум бавен, с грехове,

животът ни е път без цел и без промени —

чужд пир — на който ний не сме.

Към зло и към добро сме срамно равнодушни.

Без никаква борба ний вехнем в младостта,

че пред опасността позорно малодушни,

презрени роби ний сме пред властта.

Тъй плод червив, без време що узрява,

ни вкус, нито очи той весели у нас.

Сред цветовете сам и чужд осиротява,

часът им за цъфтеж — е негов смъртен час.

Ума ни пресуши науката безплодна.

От близък и другар прикрити са у нас

най-чистите мечти, гласът ни благороден

с неверието на осмяна страст.

Едва докоснахме ний чашата с наслада,

но младост в нас това не съхрани —

в страха си от пресищане, от всяка радост

навеки сока жив проляхме ний.

Мечти в поезия и рожби на изкуство

не будят вече на възторга сладостта.

В гърдите си пестим остатъка от чувства,

зарити с алчност в тях, ненужни за света.

Обичаме сега и мразим ний случайно —

без жертва в любовта и в злобата дори,

в душата ни цари студенина потайна,

когато плам в кръвта гори.

И отегчават нас разкошните забави

на прадедите ни, и техният разврат

и към смъртта вървим без щастие и слава,

с насмешка гледайки назад.

Като тълпа печална, в скорошна забрава,

без шум и без наслада ще минем над света.

На вековете ние няма да оставим

труд гениален, плод на мисълта.

И гражданин и съдник, бъдният потомък

ще оскърби праха ни в своя стих без жал,

тъй както син измамен с присмех зъл припомня

баща си, всичко пропилял.

1838

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.